Самуел Колридж
Из „Балада за стария моряк“

Превод от английски: Атанас Далчев, Александър Муратов, —

chitanka.info

Бях сторил пъклена постъпка аз

и зло тя нам ще навлече:

твърдяха, че съм птицата, убил,

вестителка на ветрове.

„Нещастнико, ти птицата уби,

вестителка на ветровете!“

Ни тъмно, ни червено, с лик на бог

сияйно Слънцето, изгря:

те рекоха: Ти птицата уби,

която носеше мъгла.

Такива птици заслужават смърт,

които носят ни мъгла.

Ветрец и пяна, волната бразда

зад нас се точеше една;

и ние първи влязохме в това

море на вечна тишина.

Ветрецът спря, видяхме скръбни как

увисват нашите платна.

Говорехме си, за да нарушим

загадъчната тишина.

В бакъреното пламнало небе

над мачтата по пладне сам

висеше слънчевият кървав диск,

от месеца не по-голям.

Без вятър корабът ни дни и дни

стоеше като прикован,

подобно нарисуван ветроход

въз нарисуван океан.

Вода, вода, отвсякъде вода,

дъските пукат се от пек.

Вода, вода, отвсякъде вода,

а жаден ще умре човек!

Морето гниеше. О, боже мой,

нима възможно е това?

Да, лазеха из калното море

от кал родени същества.

А нощем огньовете на смъртта

танцуваха във кръг, в зигзаг;

горяха с плам зелен и син вълни,

подобно лампите на маг.

Кой дух ни мъчеше, един от нас

можа в съня си да прозре:

той от страната на мъгли и сняг

следил ни беше по море.

От страшна жажда нашият език

до корен беше изсушен,

а в гърлото ни глъхнеше гласът,

от сажди сякаш задушен.

Ах! Ден проклет! С каква злина

ме гледаха и стар, и млад!

Те Албатроса мъртъв вместо кръст

провесиха на моя врат.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.